Kép forrása: pinterest
A kis csacsi és a répa( 37.) - Eszti-mami meséje.
Miután elkészültek a répa-csalis bottal, elindultak megkeresni Makacs csacsit, aki éppen Cirmi cicával ismerkedett. Az orruk szinte teljesen összeért. Cirmi először gondolkodott, hogy kell-e cica pofont adni a csacsinak, de mivel nem érezte veszélyben magát, eltekintett tőle.
- De aranyosak! - mondta Lili.
- Bezzeg a cicával ismerkedik! Pedig én is szívesen összedugnám vele az orromat. - mondta irigykedve Lali. Miután a cica elballagott, Makacs más érdekességet keresett. A gyerekek odasettenkedtek. A csacsi egy nagy fahordó mellett álldogált, kapargatta a földet a patájával. A gyerekek a hordó mögé bújtak, majd a hordó felett átlógatták a répa-peca botot. A répa pont a kis csacsi orra előtt billegett. A csacsi észrevette a csalit, és éppen rá akart harapni, amikor Lili arrébb mozdította a répát. A csacsi lépett kettőt, hogy elérje. De a répa megint arrébb került. Szép lassan addig húzták a répát, míg a csacsi ott állt a gyerekek előtt. Ott aztán megkapta a répát. A terv az volt, hogy most még csak szokja meg Lalit, Lilit, és Zsuzsit a csacsi. Ezért nem simogatták meg, bármilyen nehéz volt is kibírni. Csak ott álltak, míg Makacs elropogtatja a répát. Majd szép lassan elmentek. Később, újabb répát hoztak neki. A csacsi szépen követte a csalit, és végül a gyerekek mellett megette. A terv következő része már az volt, hogy a gyerekek kezében volt a répa, és szép lassan közelítve dugták Makacs orra alá. És bevált. A kis csacsi már nem hagyta őket faképnél. Ez a csacsi “szelídítés” több napon át tartott, de a gyerekek nagyon türelmesen kitartottak. Végül meg lett az eredménye. Amikor répát kapott a csacsi, már megengedte, hogy megsimogassák, és vakargassák a füle tövét. Még tartotta is a fejét, a jóleső fültő vakaráshoz.
- Nahát ezt jól kiterveltétek! - mondta nevetve Papi, látva a jelenetet. A gyerekek boldogan szökdeltek az udvaron.
- Lehet már a kiscicákkal játszani? - kérdezte Zsuzsi.
- Persze, most már lehet! - bólintott Papi. Lali szaladt a kiskocsiért. És a következő percekben már indult a helyi kocsi járat a tanya udvaron. Az első fuvarnál Lali volt a sofőr, Zsuzsi az utas, a cica megállóig. Ott Zsuzsi felnyalábolt egy cicát, vissza ült a kocsiba, és Lali elgurította a lombházig. Zsuzsi felvitte a kis cicát, és ott egy párnával kibélelt ládába helyezte. A két galamb már a korlátról figyelte a jövevényt. Közben megérkezett Lili is egy másik macskával. Ő is a cicahotelben lett elhelyezve. Végül Lali is befutott egyel, így már három cica kuksolt a ládában fent a lombházikóban.
- Készítsünk nekik vacsorát! - javasolta Lili. Lali játékból elment boltba, hogy hozzon néhány szelet szalámit, és egy üvegben tejet. Odafelé adott Pötyinek répát, aki hálából követte a kisfiút, majd visszafelé Lali a kis kosarat ráerősítette a kötélre.
- Húzhatod! - rángatta meg a kötelet . És Zsuzsi már húzta is fel. Kis tálkákba mérték a szalámit és a tejet. A kis cicák nagyon jól érezték magukat a fa tetején. Viszont Foltos, és Hófehér galamb arrébb arrébb lépegetett a korláton, mert nem akartak találkozni a kis ragadozókkal. Lili és Zsuzsi őket is megetették. De már a tenyerükből csipkedték ki a magot. Néha a szárnyukkal verdestek néhányat, mint akik készülnek a repülésre. Hófehér Lili vállára reppent.
- De ügyes már! - mondta Zsuzsi. Holnap taníthatnánk repülni őket!
- Tényleg! - értett egyet Lili. - Holnap repülünk! - mondta.
Ui: A köv. rész: A Búcsú(38.)
Ehhez a meséhez még nem érkezett hozzászólás, legyél Te az első aki véleményezi!
A szerző biztosan nagyon hálás lesz érte!
PRÉMIUM![Eszti-mami Prémium tag Eszti-mami Prémium tag](https://meskete.hu/web/images/premium.png)
Ezt a mesét írta: Eszti-mami amatőr meseíró
Üdv! Magamról: Már gyermekkoromban sokat meséltem a kisebb testvéreimnek, amit nagyon szívesen hallgattak.Majd a gyermekeimnek, és most a kis unokáimnak. Sokszor hallom, hogy " mami mesélj még"! Előfordult többször is, hogy ez volt a kérés: "meséld el újra " azt a régebbi mesét! Nos ezért elkezdtem leírni őket, hogy ne merüljenek a feledés homályába ezek a kis történetek. Bízom benne, hogy más gyermekeknek is mos...