Kép forrása: internet
A varázscilinder.
Guszti, a gomba unatkozott. Elindult sétálni, hátha találkozik valakivel. Ekkor, egy furcsa valamit pillantott meg a tölgyfa alatt. Mikor közelebb ért, elcsodálkozott. Egy aprócska cilinder hevert a fa alatt.
„Hát ez, hogy kerülhetett ide?” Amint ezen, morfondírozott, arra repült Pötyi, a kiskatica.
- Szia, Guszti! –köszöntötte.
- Szia! – üdvözölte Guszti is. – Nézd, mit találtam!
Felemelte a cilindert, majd a fejére tette. Hát, uramfia! A lábai akarata ellenére táncolni kezdtek. Ugrált-bugrált, bokázott. Pötyi hangosan nevetni kezdett.
- Mi történt veled Guszti? Megbolondultál?
A gombafiú lekapta a fejéről a cilindert, ekkor a lábai is megálltak.
- Jaj. mi volt ez? – pihegett.
- Mi? Hát, táncikáltál egy kicsit – válaszolta kacagva Pötyi.
- Jó. De én nem akartam! – felelte Guszti.
Katica a fejére tette a cilindert, és lássatok csudát! Ő is azonnal táncra perdült, és a levegőben ide-oda repdesett, forgott. Szerencsére leesett a fejéről a cilinder, és szuszogva lehuppant egy virágra.
- Hát ez, hát ez meg mi volt? – kérdezte Gusztitól.
- Na, látod! Te sem akartál, mégis táncoltál – dünnyögte Guszti. – Kérlek szépen, megállapítom, hogy ez egy varázscilinder! Aki, a fejére teszi, az azonnal táncolni kezd.
- Igen, ez egy varázscilinder! – hagyta jóvá Pötyi, a kiskatica.
- Vajon kié lehet? Ki veszíthette el? – gondolkodott hangosan Guszti.
Amint ott tépelődtek, arra szállt Mézi, a méhecske.
- Na, mi zujs skacok? – zümmögte vidáman. – Mit ültök itt, ilyen fancsali képpel? Vagy tán, bár hihetetlen, csak nem gondolkodtok?
Guszti a gomba, mérges lett egy kicsit és ezt felelte:
- Nem is vagyunk fancsaliak, bármit is jelentsen. Csak beszélgetünk, erről –arról-, közben a cilindert forgatta jobbra-balra.
- Mi az ott a kezedben? – kíváncsiskodott Mézi?
- Ez? Ez kérlek egy aprócska cilinder. Épp azon törtük a fejünket, vajon kié lehet? Ki felejthette itt? Ha akarod, felpróbálhatod! – nyújtotta vigyorogva Mézi felé.
- Jó. Tuti jól mutatok benne! – dongta Mézi.
- Az már fix! – jelentette ki Pötyi vidáman – Tedd csak fel!
Amint a fejére tette, ő is össze-visszarepdesett, méhtáncot lejtett.
A két gézengúz, meg kacagni kezdett.
- Na, pajtikám! Tényleg remekül nézel ki a cilinderben! –mondták, szinte egyszerre.
Mézi kobakjáról is lerepült a cilinder, és dühösen nézett társaira.
- Mondhattátok volna, hogy ez egy táncoltató fejfedő – jegyezte meg a tánctól kimerülten.
- Mondhattuk volna, ha nem kezdesz gúnyolódni – felelte Guszti.
- Nem is gúnyolódtam! – vágta rá Mézi.
- De igenis! Nem gondolod, hogy kicsit szúrós a humorod? Mi az, hogy fancsali, meg hogy tudunk-e gondolkodni? Most láthattad, tudunk. Persze mi csak megtréfáltunk, úgy ahogy te szoktál minket – mosolygott Pötyi.
- Bocs, jó, igazatok van. Elnézést! – nyögte ki Mézi. – De ez a csodacilinder, ez már döfi! Még ilyet se láttam, hogy egy kalpag, megtáncoltasson!
Ahogy befejezte mondanivalóját megérkezett, Tücsök Tündi. Ő is köszönt, és egyből érdeklődve nézett a földön fekvő cilinderre.
- Találtátok ezt az izét?
- Kérlek szépen ez nem izé, hanem egy kül…., de elharapta a szó elejét Mézi-, ez egy cilinder.
- Mi az, hogy kül cilinder? Mit jelent a kül? – tudakolta Tücsök Tündi.
- Ja, az azt jelenti-, kezdte magyarázni Mézi, hogy külsőleg kell használni.
- Hát, azt gondoltam, hogy nem belsőleg! Ne hülyéskedj velem! Nem akartam megenni! Szóval? – faggatózott tovább Tücsök Tündi.
- Jó, bocs, csak rövidítettem- jelentette ki Mézi.
- Felpróbálhatom? – kérdezte Tücsök Tündi.
- Persze! Na ná! Tedd csak arra az okos fejecskédre – vágta rá Mézi fülig érő szájjal!
Ám ekkor, Tücsök Tündi, ahelyett a buksijára tette volna, belehúzta a méhecske fejébe, és így kiáltott:
- Táncolj, ropjad, kapkodjad a talpad! – és nevetni kezdett.
Mézi, a kisméhecske, haragosan dobta le a cilindert.
- Honnan tudtad, hogy ez ilyen különleges kalap? – kérdezte Mézi.
- Kül kalap? Nem bel? – nevetett Tücsök Tündi. – Egyébként onnan, hogy azt csipogták a madarak, hogy egy apró erdei törpe elveszítette a különleges, vagy, ahogy te méltóztattad mondani, kül cilinderét, ami varázserővel bír. Szegény, most tűvé teszi érte az erdőt, hátha ráakad valahol.
- Akkor vigyük el neki! – kiáltotta Mézi.
- Na, végre egy jó ötlet tőled barátocskám! – veregette meg a vállát Guszti a gomba. – Milyen szuper, hogy nem a kópéságon jár az eszed!
- Rendben, jó, jó! Tudjátok, hogy én szeretek tréfálkozni – mondta lehajtott fejjel Mézi.
- Viccelni lehet, de gúnyolódni, másokat becsapni, azt nem!- dorgálta meg Tücsök Tündi.
- Nem teszem többé! Van egy tervem, ezzel jóvátehetem a mai huncutkodásaimat! Én a levegőből pásztázom a terepet, ti pedig induljatok, kukkantsatok be a bokrok alá, kérdezősködjetek. Tündi, te pedig ciripelj amilyen hangosan csak tudsz! Ezt cirregjed: „Törpe, törpécske! Megvan, itt van a varázsos cilinderke!”
- Mit csináljak? Cirregjek? – nézett mérgesen Mézire Tücsök Tündi.
- Nem igaz! Nem érted a tréfát! Ja, és nem akartam szóismétlésbe bocsátkozni! Szóval, ci-ri-pel-jed- ha kérhetnélek. Így megfelel? – kacsintott Tündire.
- Javíthatatlan vagy! – nevetett Pötyi, a kiskatica. Csak a vicc, csak a tréfa….
- Sok a szöveg! Induljon a „Törpe felkutató akció!” – adta ki a parancsot Mézi!
Elindultak. Kérdezősködtek, kiabáltak, zörögtek. Mézi egyszer csak sírásra lett figyelmes.
- Csend! – intette le társait -. Valaki itt sír és hüppög. – Gyertek!
Elindultak a hang irányába. Mézi megpillantott egy aprócska törpét, aki egy virágszirmon üldögélt és hol hangosan, hol halkabban sírt. A kis virág nyugtatta, ringatta.
- Ne sírj, törpécske! Majd előkerül az a cilinderke!
Ekkor odaérkezett a kis csapat. Együtt kiáltották:
- Itt a varázscilindered!
A törpe leugrott a virágról, magához ragadta a sapkát, és tovább bömbölt.
- Most meg miért sírsz? Itt a cilinderkéd! – mondta Pötyi, a kiskatica.
- Most azért-, hüppögte a törpe-, mert örülök. Brühühü!
- Ne itasd az egereket! Minden jó, ha vége jó! – simogatta meg Tücsök Tündi a törpe vállát.
- Köszönöm nektek! Annyira hiányzott!
Azzal a fejére tette.
- Te miért nem táncolsz, úgy, mint mi? – kérdezte Guszti, a gomba.
- Azért, mert csak azok táncolnak, akik nem én vagyok. Szóval a tulajdonos, nem táncol, ha fején van. Mások igen, mert nem az övék, így táncra perdíti őket a varázslat, elhajítják, mert nem akarnak folyton táncolni. Én pedig előbb-utóbb megtalálom.
- Megtalálod, vagy valakik visszahozzák neked. Úgy, mint most mi – jegyezte meg Guszit, a gomba.
- Sokszor hagyod el? – kíváncsiskodott Mézi, a kisméh.
- Hát, egy párszor már elveszítettem – felelte a törpike-. De mindig előkerült eddig.
- Akkor kösd a fejedre! – javasolta Pötyi, a kiskatica.
- Jó ötlet! – bólogatott a törpe. – Ha akartok, akkor táncoljunk egyet a varázscilinder megkerülése alkalmából.
Azzal Mézi fejére tette a cilindert, Mézi továbbadta, Tündinek, Tündi Pötyinek, Pötyi Gusztinak. Vígan táncoltak, ugráltak.
A kiscsapat örült, hogy visszajuttatták a gazdájának a varázserővel bíró cilindert, és persze annak, is, hogy megszabadultak, a táncoltató kalpagtól.
Ehhez a meséhez még nem érkezett hozzászólás, legyél Te az első aki véleményezi!
A szerző biztosan nagyon hálás lesz érte!
Ezt a mesét írta: G. Joó Katalin amatőr író
G. Joó Katalin vagyok, negyven évig tanítottam egy általános iskolában. Néhány írásom megjelent Erdélyben, Szerbiában, Szlovákiában is. Több elismerést, díjat kaptam már. A Cseresznyevirág c. mesém bekerült a 2. osztályos OFI-s olvasókönyvbe, a kis Hótündér története pedig határon innen s túl nagyon népszerű.