Csacska macska kalamajka.
Hol volt, hol nem volt, egy távoli kis faluban, Büttösön élt egy szegény parasztember a feleségével és három lányával.
A három lánynak, három különböző háziállata volt. A legidősebb lánynak egy papagája, Gyurka, a középsőnek egy nyuszija, Pamacs, a legkisebbnek pedig egy macskája, Mirci.
Egy szép napon Mircinek négy kis kölyökmacskája született: Cirmi, Kormi, Marci és Bajszi.
Cirmi szép, dús bundájú, fehér-fekete foltos volt, Kormi fekete, mint az éjszaka, Marci vörös-fehér csíkos volt. De Bajszinak csak a fején volt egy-két szőrpamacs, mindenhol máshol csúfosan kopasz volt. És az egyik szeme zöld, a másik meg barna volt.
Ahogy nőttek a kölykök, úgy lettek egyre játékosabbak és bátorodtak fel. Mirci óvva intette őket attól, hogy nagy fagerendás kerítés lyukain átmásszanak, mivel a bal szomszédban lakott egy doberman, Dani, aki végtelenül utálta a macskákat.
Kicsikéim, ugye tudjátok, hogy…
Nem mehetünk át a fagerendás kerítésen. – szólt Cirmi, Marci és Kormi egyszerre.
Jól van, látom nem felejtettétek el. Mars játszani! Én átmegyek addig a szomszéd utcában lévő barátnőmhöz, Szofihoz. Sok tejcit, egeret és mindig résen legyetek!
Igen is Anya!
A négy kis macska elindult a jobb oldali szomszédhoz, ahol szintén volt két kölyök, Maszat és Pötyi.
Menj innen Bajszi! Nem akarunk játszani veled. Még a végén elkapjuk az izédet! – szólt Pötyi.
Igen, olyan ronda vagy, fúúj! – e képpen gúnyolódott a három testvére.
De hát, nem tehetek arról, hogy ilyennek születtem. Naaa, hadd játsszak én is!
Még mit nem, inkább tűnj a szemünk elől. Az étvágyunk is elmegy, hacsak Rád nézünk!
Bajszi sírva futott el a titkos helyére, egy tűztövis bokor alá. Egy megcincált kék gombolyag várta. Ezzel szokott mindig játszani, nem volt pajtása, mert mindenki csúfnak tartotta.
Nem értette, hogy miért ilyenek vele. Nem ő akart csúnya lenni. Ő is cirógatásra és hancúrozásra vágyik, egy szerető gazdi ölelésére, de ez csak álom marad.
Lassacskán elnyomta a bánat könnyáztatta gombolyagján.
Ez nem volt szép tőletek! – csattant fel Maszat. – Ő a testvéretek, és így bántok vele? Szégyelljétek magatokat!
Ha nem tetszik, te is eltűnhetsz! – szólt Kormi.
Igen, vagy velünk vagy, vagy ellenünk! Lehet választani!
Jó, akkor inkább elmegyek és megkeresem Bajszit. Remélem, nem esett baja! Ti meg maradjatok az ostoba kis játékotokkal!
Maszat átmászott a drótkerítésen, hogy megkeresse a kis macskapajtiját. Benézett a kerti kemence mögé, de ott sem volt. Bement a kamrába, sem a teknő alatt, sem a polcon nem volt Bajszi.
Úgy döntött, hogy elmegy a fagerendás kerítéshez és ott is megnézi, de ott sem volt.
Jaj, remélem, nem ment át Dani udvarába!!! Hm…csak nem lehetett olyan ostoba! Hm…azt hiszem, meg kell néznem. De mi lesz, ha ez a morcos kutya felébred a délutáni sziesztájából és felfal?! Oh, nem…nem. Elég ügyesen tudok lopakodni, biztosan nem vesz észre. Átmegyek!
S azzal bedugta a kis fejecskéjét az első lyukon, amit talált.
Atya ég! Mit csinál ez a kerge kölyök!!!??? – kiáltott fel Pamacs a zsemle színű nyúl.
Hogy? Mi törrrrtént, fütty?
Mi történt? Majd én megmondom! Ez az ostoba Maszat átment annak a vérengző vadállatnak az udvarába. Az történt!
Egek urrrrra, fütty! Azonnal megkerrrrresem a többi macskát! – kapott szárnyra Gyurka.
A papagáj a szokásos játszóhelyükre repült és elmondta, hogy hová ment Maszat.
Menjünk gyorsan, mielőtt Dani kétszer ebédel! – kiáltott aggódva Pötyi.
Mindig is flúgos volt a húgod, de ezt azért nem gondoltam volna. – mondta Cirmi.
Rohantak, ahogy csak tudtak egészen a fagerendákig.
Éppen abban a pillanatban járt a kutya orra előtt lopakodva Maszat, mikor a többiek utána kiabáltak.
Maszat, teljesen megkergültél? Azonnal gyere vissza!
Ki az, mi az? Ki kiabál? Miért? Hol a csibész? Grrrrrrrrr – riadt fel álmából Dani.
Futááás!!!
Nini, egy finom dundi kis macska, na gyere csak ide!
A többi macska, hogy elterelje a figyelmét a kutyának, szintén átrohant a kerítésen, és karmolták, ahol csak érték. De Dani vicsorgott rájuk és kergetni kezdte őket. Addig rohangáltak körbe-körbe az udvaron, míg nem szorultak be mind az öten egy téglarakás mögé.
Segítsééég! Gyurka! Hívj segítséget! – kiáltották mindannyian.
Gyurka rögvest átrepült a saját házukhoz, és hívni akarta a parasztembert, hogy segítsen. De nem értette, hogy mit akar a papagáj.
Hé, mi bajod van Te kerge tollas? Nem volt elég friss a köles? – kérdezte értetlenkedve a parasztember. – Nyugodj már, ejj Te! A keservit, hát majd’ kivered a szemem. No, majd a kalickában lenyugszol!
Neee, csak a kalickát ne, fütty! Pamacs, szaladj gyorrrrrrsan Bajsziérrrrrrt! Csak ő segíthet. Nincs a többiekkel.
Pamacs felvette a nyúlcipőt és keresni kezdte a csúf kis macskát.
Bajszi, hol vagy! Gyere gyorsan! Bajban vannak a testvéreid!
Egy kopasz farkinca lógott ki a tűztövis alól. Hát itt aludt Bajszi.
Bajszi, ébredj! Nagy a baj!
Pamacs elmesélte, mi történt. Több sem kellett, Bajszi azonnal a testvérei segítségére sietett.
Amint átment a kerítésen, meglátta a kutyát, és hallotta a testvérei jajveszékelését.
Hé! Hagyd békén azokat a macskákat! – szólt erélyes hangon Bajszi.
Aztán ki vagy Te, hogy megmondd, hogy a saját udvaromon mit csináljak?! – szólt Dani, miközben lassan hátrafordította a fejét.
Bajszi felpúposította kopasz hátát, égnek meresztette a feje tetején lévő néhány szőrpamacsot és fújt a kutya felé.
ÁÁÁÁÁÁÁ! Mi ez a szörnyszülött?! Ne közelíts! – rémüldözött Dani.
Fúúúúúúúúúú, miau fúúúúúúúúúúúúúúúúúú, Engedd őket el!
És azzal elindult Dani felé.
Annyira ijesztő volt így Bajszi, hogy a kutyának több sem kellett, helyből átugrotta a két méteres drótkerítést és világgá szökött.
Bajszi, Te egy igazi hős vagy! – kiáltott fel Maszat és puszit adott az arcára.
Igen….köszönjük szépen, hogy megmentettél minket.
Azt hiszem, illene bocsánatot kérnetek! – ripakodott a többiekre Maszat.
Ne haragudj. Soha többé nem fogunk csúfolni…
És?
És….öööö…és bármikor játszhatsz velünk. – mondta Pötyi.
Te vagy a legjobb testvér! Ígérjük, hogy mindig szeretni fogunk és nem bántunk. – mondta Marci.
Én is szeretlek Titeket! De azt hiszem, jobb, ha Anyának erről egy szót sem szólunk.
Szép lassan bandukoltak az udvaruk felé, ahol végre Gyurka, a papagáj is megnyugodhatott, hiszen látta, hogy egyikőjüknek sem esett semmi baja.
Ezt a mesét írta: Kellner Szilvia amatőr író, amatőr versíró
Szeretem a gondolataimat és a nézeteimet másokkal megosztani, melynek az egyik eszköze számomra a versírás. Szeretném, ha azok, akik olvassák az alkotásaimat, az én szememmel látnák a világot, és úgymond az én szívemmel éreznének. Nem voltam híve annak, hogy egy versből, mely nem tartalmaz konkrétumot, próbáljuk meg kitalálni, mire gondolt a költő. Érdekes "játék", de lehetetlen feladat. A vers írás viszont ...
Pap Anita
2024-06-27 19:07
Nagyon klassz mese, élmény volt olvasni. Szutyejev: Vidám meséiből a három kiscicáról szóló mese jutott eszembe róla. Egyik kedvencem, ahogy most már ez is. Gratulálok!
Kellner Szilvia
2024-06-28 07:32
Köszönöm szépen kedves Anita! :)
Névtelen
2024-06-28 08:47
Anikó 2024-06-28 Nagyon kedves, tanulságos mese. Gratulálok az írónak!!