Kép forrása: Fancsali Zsuzsi
Lajos, a poloska.
A nyár már-már elszenderül,
az erdő lassan megőszül,
poloska az ágon ül.
Becsületes neve Lajos,
egy bogárnak ez aranyos,
színe sötét parajos.
Az ösvényen egy pár sétál,
a túrabakancs meg-megáll,
poloskánk épp arra száll.
A kapucni pihe-puha.
Ez lesz Lajos új otthona?
A pár viszont tétova.
Merre menjünk most mi ketten?
Hárman vagyunk, szólt rekedten
poloskánk, megsértetten.
Nem hallják őt, egyikük sem.
Térképet búj mind a négy szem.
Nincs messze a ház, érzem!
Kék jelzésen vezet az út,
reméljük, hogy jó helyre fut,
Lajos most mélyebbre bújt.
Meglett a ház, meleg is volt,
a tea már tűzhelyen forrt,
addigra vihar tombolt.
De jó itt most, csak te meg én,
Lajos kibújt megkérdezvén:
És én???
Ehhez a meséhez még nem érkezett hozzászólás, legyél Te az első aki véleményezi!
A szerző biztosan nagyon hálás lesz érte!
PRÉMIUM![Fancsali Zsuzsi Prémium tag Fancsali Zsuzsi Prémium tag](https://meskete.hu/web/images/premium.png)
Ezt a mesét írta: Fancsali Zsuzsi amatőr meseíró
Szerintem, mesélni mindenki tud... ki így, ki úgy, ki szeret, ki nem. Az, hogy egy bizonyos mese mennyire lesz kedvelt, a hallgatóság dönti majd el. Két csodás gyermekem minden este kikövetel tőlem egyet, akkor is, ha egy hosszú napot inkább már gyorsan lezárnék. Végeredményben be kell látnom, mikor egy történet megszületik, az nem csak őket, hanem engem is elrepít valahova máshova. Ilyenkor van, hogy a me...